STEVEN LIGHTLEN NÄKY

Lähde: Steven Lightle: JUMALA PUHUI MINULLE/Kuva ja sana/1. painos 1983

Muuttomme Braunschweigiin Länsi-Saksaan merkitsi todella uudenlaista elämää. Sellaista en olisi voinut hurjimmissa kuvitelmissanikaan uneksia. Elokuussa vuonna 1974 julistaessani Braunschweigissa tunsin tarvitsevani lepoa Herrassa. En ollut tyytyväinen itseeni ja kaipasin muutosta. Halusin olla enemmän Jeesuksen kaltainen ja pyysin Häntä tekemään jotain uutta elämässäni.

Ryhdyin paastoon ja sulkeuduin kuukaudeksi ja puoleksi päiväksi yksinäisyyteen paastoamaan, lukemaan Raamattua ja rukoilemaan. Näiden päivien aikana Jumala muutti minun sydämeni ja antoi ensimmäisen näyn niistä asioista, jotka koskettaisivat minua seuraavina vuosina. Ensiksi Jumala osoitti, miten paljon ylpeyttä ja kateutta vielä asusti sydämessäni. Hän mursi minut ja poltti nuo asiat pois elämästäni. Silloin ensimmäistä kertaa elämässäni koin sellaisen henkilökohtaisen ja läheisen yhteyden Jeesukseen, että saatoin sanoa kuin Paavali: "...kuuli sanomattomia sanoja, joita ihmisen ei ole lupa puhua" (2Kor.12:4).

Tänä aikana Jeesus johdatti minut näyssä sairaalahuoneeseen, jossa valkopukuinen tyttö makasi. Jeesus käveli hänen luokseen ja tietyllä eleellä laski kätensä tämän päälle. Sitten Hän sanoi minulle: "Kun näet tämän näkymän uudelleen, tee aivan samoin kuin olet nähnyt minun tekevän!"

Viimeisinä päivinä, kun sillä kertaa olin Herran edessä, näin näyssä edessäni kuin suuren valkokankaan. Siinä oli paljon ihmisiä, jotka tunnistin juutalaisiksi. Näin myös, että he olivat Neuvostoliitossa. Monilla pienillä kaduilla he kokoontuivat kaikkialta Neuvostoliiton eri alueilta ja kaikki jatkoivat tätä suurta valtatietä, joka kulki länteen päin.

Näin miehiä, joiden tehtävät olivat suurempia kuin Mooseksen. Kun nämä miehet profetoivat Pyhän Hengen johdolla, tuossa maassa tapahtui valtavia katastrofeja. Ne olivat niin ankaria, että ne panivat tuon kansakunnan polvilleen. Sen jälkeen näytti siltä kuin Neuvostoliito olisi sylkäissyt ulos kaikki juutalaiset. He kaikki tulivat tälle Jumalan rakentamalle valtatielle ja kulkivat länttä kohti Puolan, Itä-Saksan, Berliinin kautta ja ylittivät Länsi-Saksan rajan aivan läheltä Helmstedtia. He kulkivat Braunschweigin ja Hannoferin kautta ja jatkoivat länteen kohti Hollantia. Sieltä he nousivat laivoihin, jotka kuljettivat heidät kotiin Israeliin.

Olin täysin hämilläni näkemästäni. Mitä minun tulisi asialle tehdä? Jos  minun oletettiin kertovan tästä muille, tarvitsisin vahvistuksen Herralta, jotta tietäisin varmasti, ettei se ollut omaa mielikuvitustani. "Jeesus", rukoilin "tarvitsen vahvistuksen Jumalan sanasta ja ihmeen kautta. Muuten en voi kertoa tätä näkyä muille. Minun täytyy tietää, että tämä on Sinusta ennen kuin voin puhua siitä."

Herra näytti minulle jakeita Raamatun profeetallisista kirjoista, joissa Hän sanoo johtavansa kansansa pohjoisesta maasta. Raamatun todistus juutalaisten tulosta Neuvostoliitosta on erehtymättömän selvä ja perustuu Vanhan testamentin profetioihin. Taakkani kaikkosi, kun huomasin, että se minkä olin nähnyt, oli ollut jo Vanhan testamentin sanomaa.

Koputus ovelle keskeytti minut. Jutta, eräs työntekijöistä, tuli kysymään voisinko lähteä hänen kanssaan sairaalakäynnille. Teini-ikäinen tyttö oli yrittänyt itsemurhaa ja hänet oli suljettu psykiatrisen sairaalan suljetulle osastolle. Hänen vanhempansa olivat pyytäneet apua. Näytti siltä, että aikani Jeesuksen edessä oli päättynyt, joten olin valmis lähtöön. Aluksi lääkärit olivat haluttomia päästämään meitä sisään, mutta lopulta saimme luvan viipyä kymmenen minuuttia.

Jutta meni ensin ja minä hänen jälkeensä. Hämmästyksissäni en voinut uskoa silmiäni. Tämä oli sama näkymä, jonka olin näyssä nähnyt, juuri sama sairaalahuone, jossa oli yksi vuode ja tyttö valkoisessa puvussa. Eikö Jeesus ollut sanonut minulle: "Kun näet tuon näkymän jälleen, tee juuri niin kuin olet nähnyt minun tekevän!" Yhtäkkiä Joh. 5:19 sanat tulivat mieleeni: "Totisesti, totisesti minä sanon teille: Poika ei voi itsestänsä mitään tehdä, vaan ainoastaan sen, minkä hän näkee Isän tekevän; sillä mitä Isä tekee, sitä myös Poika samoin tekee."

Mielessäni ei ollut epäilyksen häivääkään, kun kävelin raskaan lääkityksen voimasta elottomana makaavan tytön luokse. Kuten olin näyssä nähnyt, laskin käteni hänen päällensä ja rukoilin. Olin vain Herran palvelija, mutta tiesin, että puhuin Hänen sanojaan ja Jeesus kosketti häntä. Tyttö nousi heti istumaan vuoteellaan ja vapautui lääkityksen aiheuttamasta sumusta. Katsoin häneen ja sanoin: "Tapaamme uudelleen 30 päivän kuluttua."

En tiennyt, miksi olin sanonut niin, mutta kuukautta myöhemmin Braunschweigissa kokouksessa hän tuli vanhempineen eteen. Kaikki kolme antoivat elämänsä Jeesukselle. Aluksi en tiennyt keitä he olivat ennen kuin tyttö sanoi: "Etkö tunne minua? Kolmekymmentä päivää sitten rukoilit puolestani. Vain muutamaa tuntia myöhemmin lääkärit päästivät minut täysin terveenä kotiin." Sitten Jeesus sanoi minulle: "Poikani, tässä on sinun ihmeesi!" Nyt olin saanut Pyhän Hengen todistuksen siitä, että näky oli raamatullinen ja sitten sain tämän henkilökohtaisen ihmeen merkkinä Herralta siitä, että olin oikealla tiellä. Kiinnostavaa oli, että Herra kielsi puhumasta laajemmin neuvostojuutalaisten exoduksesta. Tapahtumien tuli kypsyä Jumalan lunastussuunnitelmassa ja minun elämässäni ennen kuin sanoma voitiin julistaa julkisesti.

Nyt tiesin, että Jumala tahtoi johdattaa kansansa pois Neuvostoliitosta ja tunsin sen valtavan vastuun, jonka Jumala oli minulle antanut tämän tiedon myötä. Siksi vuonna 1974  alkoi uusi työ siinä osassa maailmaa. Seuraavien vuosien aikana kävin kaikissa Itä-Euroopan maissa Albaniaa ja Bulgariaa lukuun ottamatta. Sinä aikana olen kolmesti ollut Neuvostoliitossa. Yhdellä matkalla matkustin 28 000 kilometriä edestakaisin Neuvostoliitossa aina Siperiaan asti.

Tämä oli vain valmistelua, jotta oppisin tunteman ihmisten luonteen ja löytäisin matkareitit. Ensimmäisinä vuosina työskentelin pääasiassa vainottujen kristittyjen parissa. Mutta samalla kertaa yritin saada selville itäblokin juutalaisten tilanteen ja saada yhteyksiä. Näky oli aina sydämessäni, mutta en juuri puhunut siitä. En ollut nähnyt vihreätä valoa kertoa siitä kuin rajoitetusti.

Lokakuussa 1980 lensin Suomeen pitämään kokoussarjaa. Braunschweigin näystä oli kulunut kuusi vuotta. Yhdentoista päivän aikana puhuin 29 kertaa. Lopussa olin kuin tyhjiin puristettu sitruuna. Matkan viimeisenä päivänä istuin ystäväni Rauno Kokkolan toimistossa aivan uupuneena. Jos olisin voinut, olisin lentänyt heti kotiin. Enää en halunnut puhua mitään. Mitä minun odotettiin sanovan kaikkien näiden päivien jälkeen. Valitin: "Jeesus, olen aivan lopussa, anna minulle sanat tätä iltaa varten."

Vieressäni seinällä oli suuri Suomen kartta. Äkkiä näin tulen syttyvän täsmälleen Neuvostoliiton ja Suomen rajalla. Todellinen tuli liekkeineen ja savuineen. Olin täysin valpas. Katsoin ympärilleni. Mistä saisin vettä tulen sammuttamiseen? Mutta kartta ei palanut. Lumoutuneena katselin tapahtumaa. "Jeesus, mitä on tekeillä?" kysyin. Jälleen tuo tuttu hiljainen ääni puhui sydämessäni: "Muistatko vuoden 1974 näyn?" Kuinka olisin voinut sen unohtaa!

Sitten näin saman näyn uudelleen silmieni edessä. Mutta tällä kertaa kiinnitin huomiota enemmän yksityiskohtiin. Tajusin erityisesti, että luoteisosista Neuvostoliitoa tulleet juutalaiset eivät kulkeneet kohti suurta valtatietä, joka johti Puolan kautta Länsi-Eurooppaan. "Herra, miksi he eivät mene tuolle valtatielle?"

Hän vastasi: "Nämä juutalaiset tulevat vapauteen Suomen kautta. Armossani minä annan heille tilaisuuden olla siunauksena rakkaalle kansalleni." "Jeesus, mitä minä teen tälle uudelle näylle?" kysyin syvästi liikuttuneena. "Etkö pyytänyt sanaa tämän illan kokousta varten? Tässä se on. Mene ja julista tämä sanoma Suomen kansalle!" Keräsin rohkeutta. Sinä viimeisenä iltana Suomessa julistin juutalaisten exoduksesta Neuvostoliitosta ja puhuin Suomen vastuualueesta.

Kokouksen jälkeen väkijoukossa vallitsi kylmä hiljaisuus. Sain sen käsityksen, että he eivät ottaneet tätä sanomaa vastaan. Toivoin, että olisin voinut pujahtaa ulos takaovesta ja hypätä ensimmäiseen lähtevään lentokoneeseen. Mutta hiljaisuuden syy oli se, että sanoma oli vaikuttanut kuulijoihin niin, etteivät he osanneet reagoida mitenkään.

Voitko kuvitella tilannettani? Siinä seison ja mietin, mitä ihmiset ajattelevat. Olivatko he ottaneet sanoman vastaan? Sitten viisi ihmistä erkani joukosta ja tuli tulkkini luokse; ensin vanhahko nainen. Hän kertoi tulkin välityksellä: "Yli neljäkymmentä vuotta sitten Herra puhui minulle ja sanoi, että Hän johtaa juutalaiset Neuvostoliitosta Suomen kautta. Mutta hän käski minun olla kertomatta sitä kellekään siihen saakka, että maahamme tulee ulkomaalainen, joka julkisesti puhuu siitä. Sitten Jeesus sanoi minulle: 'Mene heti hänen luokseen ja vahvista se, sillä hän tarvitsee sitä'" Miten sitä tarvitsinkaan!

Tulkkini innostui yhä enemmän, kun tuon naisen takana seisonut mies alkoi kertoa, että juuri puoli vuotta aikaisemmin hän oli saanut käskyn ostaa viisi varastorakennusta omassa kaupungissaan. Herra oli sanonut, että mies tulisi majoittamaan suuren joukon ihmisiä. "Nyt jotkut näistä taloista ovat autohalleina" hän selitti, "yhtä käytetään tenniskenttänä. Mutta niissä kaikissa on kylpyhuoneet ja keittiöt. Minun ei tarvitse kuin laittaa vuoteet sisään. Tänä iltana tiedän, että Jeesus todella puhui minulle ja nämä talot on tarkoitettu Hänen kansalleen sen läpikulkumatkalla", hän lopetti.

Sydämeni hypähti ilosta." Kiitos, Jeesus!" iloitsin. Seuraava ihminen selitti asuvansa lähellä Neuvostoliiton rajaa ja muutamia kuukausia aiemmin Herra oli käskenyt hänen ostaa busseja ja perustaa yhtiö, sillä hänen tuli kuljettaa ihmisiä, joiden on päästävä maan halki. Nyt hän tiesi, ettei se ollut kuvittelua, vaan että Jumala oli todella puhunut hänelle.

Hänen takanaan ollut mies kertoi: "Jumala on kutsunut minut Joosefin tehtävään. Joka vuosi minun tulee varastoida kymmenen prosenttia sadostani, sillä kerran maani halki matkustaa ihmisiä, jotka tarvitsevat ruokaa. Olen totellut Herraa ja olen jo varastoinut neljännen satoni."

Viimeksi esiin tuli jälleen vanhahko nainen, joka rakasti juutalaisia koko sydämestään. Hän sanoi: "Herra kehotti minua opettelemaan venäjän kieltä. Miksi minun tulisi opetella venäjää, kun paljon mieluummin opettelisin hepreaa voidakseni keskustella Jumalan kansan kanssa?" "Vain harvat neuvostojuutalaiset osaavat hepreaa, mutta he kaikki puhuvat venäjää", oli vastaukseni.

"Ohhh..." hän iloitsi "sitten minulla on tehtävä kun juutalaiset tulevat pois Neuvostoliitosta. Nyt tiedän, miksi minun on opeteltava venäjää. Sovimmeko rukouksessa, että Jumala puhuisi toisillekin venäjän oppimisesta?" Rukoilimme sitä heti siinä.

Nämä viisi erillistä todistusta, jotka kuulin viimeisen Suomen kokoukseni jälkeen vahvistivat ihmeellisellä tavalla sen mitä Herra oli minulle paljastanut. Jälleen kerran tulin vakuuttuneeksi siitä että olin oikealla tiellä. Tarvitsin sitä tietoa tulevaisuudessa.

-----------------

....vuoden 1982 lopussa Pyhä Henki todisti minulle: "Rajoitetun julistuksen aika on ohi. Julista sitä kaikkialla maailmassa niin, että kaikki tietävät ja voivat valmistautua!"

Vuoden 1983 alussa tein maailmanympärimatkan julistaakseni tätä sanomaa kansoille. Aloitin Hollannista. Sitten siirryin Saksaan, Belgiaan, takaisin Saksaan, Ruotsiin, Suomeen. Matka jatkui Australian kautta Yhdysvaltoihin ja Kanadaan ja takaisin Israeliin. Minua on hämmästyttänyt se, että melkein joka kaupungissa, jossa olen puhunut, ihmiset ovat tulleet todistamaan, että Herra on jo ennen antanut tämän sanoman ja että he vain tahtoivat vahvistaa, että olin tässä työssä oikealla asialla.

Monissa maissa olen tavannut hengellisiä johtajia ja kuullut hämmästyksekseni, että hekin olivat saaneet minusta riippumatta Herralta saman sanoman: että juutalaiset tulevat pois Neuvostoliitosta. Nämä ovat valtavia vahvistuksia. Suurimman yllätyksen koin Suomessa. Meillä oli kokouksia 23 kaupungissa ja puhuin tuhansille ihmisille. Tänä aikana yli 200 ihmistä otti Jeesuksen vastaan ja yli 1400 kristittyä otti vastaan Pyhän Hengen kasteen.

Sain kutsun puhua kansanedustajille Suomen eduskunnassa. Siellä järjestettiin lehdistötilaisuus ja sanoma pääsi otsikoihin suomalaisten lehtien etusivuilla. Jopa BBC lähetti saman selostuksen kahdesti saman päivänä maailmanlaajuisessa verkostossaan. Tämä tarkoittaa, että se saavutti ihmiset, jotka eniten tarvitsivat, eniten Euroopassa ja Israelissa.

Valmistelut ovat Suomessa pitemmällä kuin missään muussa maassa. Olen itse nähnyt monia paikkoja, joissa valmisteluja on tehty. Suomessa ollessani tapasin päivittäin ihmisiä, jotka olivat jo kuulleet tämän saman sanoman Jumalalta ennen kuin olivat tavanneet minua tai kuulleet minusta. Näen työni kuin huutavan äänenä erämaassa: "Valmistakaa tietä Herralle!"